LiteratūraVertimai
Pagiriamasis žodis nuoboduliui
![George McDowell. Vėjuota diena Filadelfijoje. 1947](http://www.satenai.lt/wp-content/uploads/2017/06/11-152x180.jpg)
Kai jus užpuls nuobodulys, pasiduokite jam. Leiskitės jo užvaldomi. Susiliekite su juo, pasinerkite iki dugno. Apskritai nemaloniems dalykams galioja tokia taisyklė: kuo greičiau pasieksite dugną, tuo sparčiau išplauksite į paviršių. Perfrazuojant kitą didį anglakalbį poetą, reikia pažvelgti tiesiai į akis pačiai didžiausiai blogybei.
Įvadas [į Sexton poeziją]
Kaip paaiškinčiau šiuos eilėraščius? Ogi niekaip. Mečiau dėstęs universitetuose, nes man pasirodė nusikalstama aiškinti meno kūrinius.
Eilės
Kas man rūpi, kaip ir kur aš numirsiu?
Apie gudų kalbos feminizaciją
…apie moteris laikraštyje greičiausiai bus parašyta загадчык (vedėjas), намеснік (pavaduotojas), міністар (ministras), канцлер (kancleris), o ne загадчыца (vedėja), намесніца (pavaduotoja), міністарка (ministrė), канцлерка (kanclerė), bet drąsiai feminizuotos „paprastesnės“ profesijos: выхавацелька (auklėtoja), настаўніца (mokytoja) ir, žinoma, прыбіральшчыца (valytoja).
Vergų pirklio kraujas
![José Ortíz Echagüe. Pamaldžiosios iš Kandelarijaus. Salamanka](http://www.satenai.lt/wp-content/uploads/2017/06/1-132x180.jpg)
Lyg koks prakeiksmas ant durų buvo prikaltas pirštas, juodas pirštas, vis dar kraujuojantis. Kaip tai galėjo būti įmanoma? Stovėjome apstulbę. Nors vienas kitam netarėme nė žodžio, uždavinėjome sau tuos pačius klausimus. Kodėl jis nusipjovė pirštą? Ar buvo ginkluotas? Kur rado vinį? Ko siekia? Ilgokai stengėmės įminti šią mįslę…
Tėčiai
Milanai, nesijaudink, aš tavęs niekada nepaliksiu – niekada! – sako pleputė. – Visada būsim kartu. Na, tegul tu ir turi du tėčius – tuo geriau! Aš nė vieno neturiu, tik mamą.
Pasiklydusi Europa
…būta laikų, kai toji Europos dalis – Rytų ar Vidurio, – iš kurios pusės žvelgsi, – mūsų vidinėje geografijoje užėmė kur kas daugiau vietos nei dabar. Ji atstojo jei ir ne langą į pilnasvorę Europą, tai bent jau orlaidę ir daug kam buvo tapusi savaimine vertybe…
Per širdį…
Tremtis į rojų
Užaugau apsupta emigrantų, kurių dainos ir pasakojimai dvelkė namų (der heim) ilgesiu, todėl Lietuva neišvengiamai tapo ir mano „namais“. Žmonės pasakojo ne tik apie miškus ir laukus, pasivažinėjimą rogutėmis ar žemuogių rinkimą. Kai tėvai kalbėdavo apie tuos laikus, kuomet buvome ištremti (ven men hot unz arausgeshikt), drauge su jais išgyvendavau tremties dramą…